Geocache file generated by GSAK (HasChildren)
GSAK
cache, geocache, groundspeak

***Wifi
***Wifi by U38
Geocache|Traditional Cache
Her skal du blot løse opgaven og signere logbogen.
Yes : Available at all times
Yes : Available during winter
Yes : Park and Grab
Favorite Points: 0

***Stadionvej #9
***Stadionvej #9 by U38
Geocache|Traditional Cache
Dette er en hurtig lille serie, på en af de små indfaldsveje til Karup.
Karup er en by i Midtjylland med 2.255 indbyggere (2015), beliggende i Karup Sogn, 24 km sydvest for Viborg, 24 km nordøst for Herning, 34 km syd for Skive og 2 km nordøst for Kølvrå. Byen ligger i Viborg Kommune og hører til Region Midtjylland.
Første led af navnet, Ka, betyder allike (fugl) mens andet led er en afledning af torp (udflyttersted).
Karup er først og fremmest kendt for Flyvestation Karup – Nordeuropas største flyvestation.
Ved Karup ligger Karup Å, hvis hovedløb munder ud i Skive Fjord og er i alt ca. 75 km langt. Åen er populær hos lystfiskere, idet der findes havørreder i åvandet. Åen kendes også fra digteren Jeppe Aakjærs fortællinger og digte.
I Karup by finder man Karup
Kirke hvis langhus stammer fra den daværende Skt. Mariæ Kirke fra før Reformationen. Kirken er opført i 1100-tallet.
Yes : Takes less than an hour
Yes : Available at all times
Yes : Available during winter
Yes : Park and Grab
Yes : Short hike (less than 1km)
Favorite Points: 0

***Stadionvej #8
***Stadionvej #8 by U38
Geocache|Traditional Cache
Dette er en hurtig lille serie, på en af de små indfaldsveje til Karup.
Karup er en by i Midtjylland med 2.255 indbyggere (2015), beliggende i Karup Sogn, 24 km sydvest for Viborg, 24 km nordøst for Herning, 34 km syd for Skive og 2 km nordøst for Kølvrå. Byen ligger i Viborg Kommune og hører til Region Midtjylland.
Første led af navnet, Ka, betyder allike (fugl) mens andet led er en afledning af torp (udflyttersted).
Karup er først og fremmest kendt for Flyvestation Karup – Nordeuropas største flyvestation.
Ved Karup ligger Karup Å, hvis hovedløb munder ud i Skive Fjord og er i alt ca. 75 km langt. Åen er populær hos lystfiskere, idet der findes havørreder i åvandet. Åen kendes også fra digteren Jeppe Aakjærs fortællinger og digte.
I Karup by finder man Karup
Kirke hvis langhus stammer fra den daværende Skt. Mariæ Kirke fra før Reformationen. Kirken er opført i 1100-tallet.
Yes : Takes less than an hour
Yes : Available at all times
Yes : Available during winter
Yes : Park and Grab
Yes : Short hike (less than 1km)
Favorite Points: 0

***Stadionvej #7
***Stadionvej #7 by U38
Dette er en hurtig lille serie, på en af de små indfaldsveje til Karup.
Karup er en by i Midtjylland med 2.255 indbyggere (2015), beliggende i Karup Sogn, 24 km sydvest for Viborg, 24 km nordøst for Herning, 34 km syd for Skive og 2 km nordøst for Kølvrå. Byen ligger i Viborg Kommune og hører til Region Midtjylland.
Første led af navnet, Ka, betyder allike (fugl) mens andet led er en afledning af torp (udflyttersted).
Karup er først og fremmest kendt for Flyvestation Karup – Nordeuropas største flyvestation.
Ved Karup ligger Karup Å, hvis hovedløb munder ud i Skive Fjord og er i alt ca. 75 km langt. Åen er populær hos lystfiskere, idet der findes havørreder i åvandet. Åen kendes også fra digteren Jeppe Aakjærs fortællinger og digte.
I Karup by finder man Karup
Kirke hvis langhus stammer fra den daværende Skt. Mariæ Kirke fra før Reformationen. Kirken er opført i 1100-tallet.
Yes : Takes less than an hour
Yes : Special Tool Required
Yes : Short hike (less than 1km)
No  : Tree Climbing

Yes : Special Tool Required

No  : Tree Climbing

Yes : May require wading

***Sortspætte
***Sortspætte by U38
Sortspætte (Dryocopus martius)
Vingefang: 64-68 cm
Længde: 45 cm
Kuldstørrelse: 4-6 æg
Antal kuld: 1
Rugetid: 12-14 dage
Ungetid: 24-28 dage
Beskrivelse
Sortspætten er en imponerende fugl. Alene størrelsen får en til at tænke mere på en kragefugl end på en spætte. Sortspætten er nemlig på størrelse med en krage! På nær en rød kalot hos hannen og en lille rød top hos hunnen er arten tilmed kulsort som mange kragefugle. Sortspættens trommen er ligeså imponerende som størrelsen. Den er så kraftig, at den kan høres op til et par kilometer væk. Typisk trommer den ca. 20 slag på 2 sekunder.
Levested
Sortspætten yngler i Europa og østpå i et bælte gennem det centrale Asien til Stillehavskysten. Inden for Europas grænser yngler arten i et stort område, som omfatter det meste af Central-, Nord- og Østeuropa. De Britiske Øer og Island huser dog ingen sortspætter, og i Sydeuropa yngler den meget spredt.
I Danmark er sortspætten en fåtallig art, hvis hovedudbredelse i dag omfatter Sønderjylland og Nordsjælland. I resten af landet yngler den meget lokalt, dog ikke på Fyn og Lolland-Falster. Sortspætten yngler i både nåleskov, ældre bøgeskov og blandskov, men den foretrækker områder med ældre bøgeskov i forbindelse med store nåleskove. Sortspætten er standfugl.
Tekst fra DOF¨s hjemmeside med tilladelse.

***Skovsneppe
***Skovsneppe by U38
Skovsneppe (Scolopax rusticola)
Vingefang: 55-65 cm
Længde: 34 cm
Ynglealder: 2 år
Kuldstørrelse: 4 æg
Antal kuld: 1
Rugetid: 22 dage
Ungetid: 15-20 dage
Beskrivelse
Skovsneppen er den af vores vadefugle, der er mindst knyttet til åbent vand. Som navnet siger, yngler den i skoven. Den har samme buttede kropsform som ringduen, men er lidt mindre. Den har relativt korte ben og et langt næb, hvis spids kan åbnes, når den søger efter regnorme i jorden. Hele kroppen er brunspættet, hvad der yder den en fremragende beskyttelse, når den trykker sig i skovbundens visne løv. Øjnene sidder langt tilbage på hovedet, hvad der gør det muligt for den at se hele horisonten rundt, og dens bagudrettede syn er faktisk det bedste. I parringstiden overflyver hannerne i skumringen trætoppene, mens de ”knorter” og ”pister” for at finde en mage. Når en hun giver sig til kende i en lysning, slår hannen sig ned, og der udspiller sig et langvarigt parringsspil, hvorunder de to fugle bl.a. kredser om hinanden med halerne vidt udspilede, så de hvide fjerspidser danner en halvcirkel. I ynglesæsonen søger skovsneppen føde i skovbunden om dagen, og de overnatter i en lysning i skoven, mens de om vinteren hviler i skoven i dagtimerne og om natten søger føde på de omkringliggende marker, hvor regnormene på denne årstid befinder sig i de øverste jordlag.
Levested
Skovsneppen yngler i et bredt bælte fra Europa i vest gennem Rusland og Asien til Stillehavet i øst. Desuden yngler den på flere øer i det østlige Atlanterhav, bl.a. De Kanariske Øer. I Europa er skovsneppen talrigest i Skandinavien. Den er udbredt på De Britiske Øer og Central- og Østeuropa og forekommer spredt i Vest- og Sydeuropa. I Danmark er skovsneppen mest almindelig i Østdanmark, mens den optræder fåtalligt som ynglefugl i Vestjylland. De tre største ynglelokaliteter ligger i Læsø Klitplantage, Rold Skov og Grib Skov. Den foretrækker løvskov med fugtige partier, hvor hunnen søger hen, når ungerne er klækket.
Tekst fra DOF¨s hjemmeside med tilladelse.

***Skovskade
***Skovskade by U38
Skovskade (Garrulus glandarius)
Vingefang: 52-58 cm
Længde: 34 cm
Ynglealder: 2 år
Kuldstørrelse: 5-6 æg
Antal kuld: 1
Rugetid: 16 dage
Ungetid: 20 dage
Beskrivelse
Skovskaden er et almindeligt syn i de danske skove. Takket være den specielle stemme og den spraglede fjerdragt er man sjældent i tvivl om dens tilstedeværelse. Skovskaden er en rødbrun fugl omtrent af samme størrelse som husskaden, men med meget kortere hale. De mest karakteristiske kendetegn er den azurblå vingeplet, den sorte skægstribe og den hvide overgump. Artens kald er et højt, hvæsende krææh.
Levested
Skovskaden er udbredt i et bælte fra Europa og Nordvestafrika østpå til Asiens nordlige Stillehavskyst og Japan samt i et område i Sydøstasien. I Europa er arten stort set allestedsnærværende, men den forekommer dog ikke på de nordligste breddegrader som Island, Nordskotland samt det nordligste Skandinavien. Skovskaden er en udpræget skovfugl, og den optræder i langt de fleste typer skov. Desuden findes den ynglende i større parker og på kirkegårde, også i byerne. De største tætheder finder man i Vest- og Nordjylland samt Nordsjælland og Bornholm, hvor der er en stor andel af nåletræer.

***Ringdue
***Ringdue by U38
Ringdue (Columba palumbus)
Ynglealder: 1 år
Kuldstørrelse: 2 æg
Antal kuld: 2-3
Rugetid: 17 dage
Ungetid: 33-34 dage
Ringduen er en stor due med blågrå farver og karakteristiske hvide tegninger på vingerne og halsen. Territoriet hævdes med en femtonet kurren samt en karakteristisk parringsflugt, hvor vingerne baskes højlydt sammen, mens fuglen tager højde, hvorefter den glider ned på stive vinger. Tegningen på halsen har givet den sit navn, men den bliver også ofte kaldt skovdue.
Ringduen er udbredt over det meste af Europa, i Nordafrika og det vestligste Asien. Den er den mest almindelige dueart i Danmark og yngler alle steder, hvor den kan finde et træ til sin simple rede. Ringduen yngler med de største tætheder i Østdanmark. I byerne er den oftest mere tillidsfuld end på landet.
Yes : Bicycles
Yes : Tourist Friendly

***Ravn
***Ravn by U38
Ravn (Corvus corax)
Kuldstørrelse: 4-6 æg
Ravnen er vores største kragefugl, på størrelse med musvågen. Den kan forveksles med de andre sorte kragefugle, men kendes på sin størrelse, det meget kraftige næb og den kileformede hale. Stemmen er karakteristisk, et meget dybt, groft og vidtlydende rårk. Ravnen spiller en central rolle i den nordiske mytologi som Odins to spejdere Hugin og Munin. Før Dannebrog udgjordes danernes fane af Ravnebanneret, der viser en ravn på en rød baggrund.
Ravnen yngler i det meste af Europa, bortset fra dele af Vest- og Mellemeuropa. Herfra strækker udbredelsen sig østover gennem Asien til Stillehavet. I Afrika findes ravnen kun i de nordligste dele. Herudover findes den på Grønland samt i store dele af Nordamerika. I Danmark er arten mest talrig i det sydlige og østlige Jylland og på Fyn, men den har spredt sig over det meste af landet
Tekst fra DOF¨s hjemmeside med tilladelse.

***Nattergal
***Nattergal by U38
Nattergal (Luscinia luscinia)
Vingefang: 24-26,5 cm
Vægt: 22-32 g
Ungetid: 12 dage
Den sagnomspundne nattergal er kendt for sin flotte sang, men ikke mange kender dens udseende. For ikke nok med at nattergalen lever en meget diskret tilværelse gemt i vegetationen, den er også meget diskret farvet med en mørkebrun overside og en lyst brungrå underside. Den hører til smådroslerne og ikke til sangerne. Da den synger om natten, er den ofte ret ene om at præge lydbilledet i yngleområdet efter mørkets frembrud. Det gør det lettere for hannen at tiltrække hunner. Sangen består af høje, klare toner, et gentaget og metallisk tjåk tjåk tjåk og klaprende serier. Der forekommer stor variation i sangen.
Nattergalen er udbredt i det nordøstlige Europa og det vestlige Asien. Danmark udgør vestgrænsen for arten. Den nært beslægtede sydlig nattergal, der ligner den meget, har en omvendt yngleudbredelse af nattergalen i Europa, dvs. den forekommer i Syd- og Vesteuropa. I det smalle bælte, hvor de to arter forekommer sammen, bl.a. lige syd for den dansk-tyske grænse, kan der forekomme hybrider mellem de to arter. I Danmark yngler nattergalen relativt almindeligt i store dele af landet. Bestandstætheden falder generelt mod vest i Danmark, og vest for den jyske højderyg er den sjælden. Nattergalen yngler i fugtige områder såsom tilgroede moser, langs søer og vandløb og desuden sjældent i lukket løvskov. På grund af nattergalens hemmelighedsfulde adfærd er dens ynglebiologi dårligt kendt.
Tekst fra DOF´s hjemmeside med tilladelse.
Yes : Field Puzzle

***Mysterier på Grathe Hede
***Mysterier på Grathe Hede by U38
Geocache|Unknown Cache
Mysterier på Grathe Hede er en serie på 4 mystery's. På den første cache er øst koordinatet givet. Nordkoordinate skal du selv finde ud af. Informationen kan måske findes på en chirp, en QR kode eller noget helt andet. Så hold øjne, øre og GPS åbne. E 009 17.261
Kompedal plantage
Udgør en skovpart under Skov og Naturstyrelsen - Midtjylland. Området er et statsskovdistrikt
Skovpartens areal: 2678 ha.
Plantagen er beliggende i den østligste del af Karup Hedeslette.
Plantagens jordbund  består hovedsagelig af grove materialer, sten, grus og sand. En sådan jordbund har ringe vandholdende evne, hvilket er meget bestemmende for træartsvalget.
Plantagen er ca. 200 år gammel, og dens ydre grænser er i dag som ved plantagens start.
Ved besøg lægger man især mærke til det meget flade terræn, der kun er brudt af tre smeltevandsdale, parallelle og løbende i retning SØ-NW.
Disse dale er navngivet, nævnt fra nord Kompedalen, Urhanedalen og Marskendal. Dalene er ikke tilplantede, ligger som lynghede og indgår sammen med hedefladen Grathe Hede i det fredede areal.
Fra omkring 1596 var området en del af den kgl. vildtbane, dvs. jagtområde. Senere, omkring 1759, begyndte "kartoffeltyskene" at sætte deres præg på egnen.
1783 forårsagede en afbrænding af lyng, en brand, der bredte sig over
hele Kompedal arealet. Al lyng og mortørv fortæredes af ilden; Kompedal
Sandflugt var en realitet.
Plantagens anlæg startede som en sanddæmpning og fortsatte med
egentlig tilplantning, en slags beskæftigelsesforanstaltningen til hjælp
for "kartoffeltyskerne". Sandflugtdigerne på Grathe Hede vidner om
tidens barske vilkår.
En anden historisk begivenhed, der har sat sit præg på plantagen, var
den tyske besættelse i årene 1940-1945. Den tyske værnemagt
brugte området til øvelsesterræn, og efterladt ammunition var årsag
til en meget voldsom skovbrand i den tørre sommer 1947. På 48 timer
brændte ca. 1600 ha.
Ved gentilplantningen blev der langs vejen plantet løvtræbælter, der ud over den brandhæmmende virkning giver læ og føde til dyr og fugle. I tilgift får
den besøgende i forårets blomstringstid og efterårets løvfaldstid nogle
meget smukke og stærke synsindtryk.
Klimaet er på grund af den store flade og beliggenheden midt i Jylland
strengt. Der er fare for nattefrost i alle årets måneder.
Nedbøren i plantagen er gens. 801 mm/årl., hvilket heldigvis er over landsgennemsnittet på 748 mm. Dette kompensere lidt for jordbundens
ringe vandholdende evne.
Dyrelivet er righoldigt. Almindeligt forekommende er kronvildt, råvildt og
hare. Endvidere forekommer skovmår, ræv, grævling, hermelin og brud.
Løvtræsbælterne har hævet antallet af ynglende fuglearter betydeligt. For
den interesserede er her mange spurvefugle at betragte, bl.a. kan misteldrossel nævnes. Duehøg, tårnfalk og musvåge er fast ynglende, og
på træk ses ofte blå kærhøg og små falkearter. Skovdue, skovsneppe, natravn, sortspætte, grønspætte og flagspætte høre også til plantagens
faste ynglefugle. Desværre er urfuglen forsvundet. De sidste eksemplarer
sås i 1981.
Floraen er ret fattig, men af særlige arter forekommer ulvefod og
guldblomme (Arnica). I lyngens blomstringstid, i august, kan
Grathe Hede være et imponerende skue.
Slaget på Grathe Hede
Grathe Hede ligger ved Hærvejen og vandskellet midt i Jylland. Herfra løber åerne mod vest til Vesterhavet og mod øst til Kattegat.
Det var på dette sted, at slaget i 1157 stod mellem Valdemar 1. den Store og Svend 3. Grathe. Forud var gået en halv snes år, hvor Svend, Knud og Valdemar kæmpede om kongemagten. I august dette år syntes man omsider at være nået frem til en ordning. Svend blev tildelt Skåne, Knud fik Sjælland og Fyn, og Valdemar skulle have Jylland.
Saxo fortæller, at forliget skulle besegles ved et gilde i Roskilde, men under gæstebuddet natten mellem den 8. og 9. august lod Svend foranstalte et overfald på de to andre. Knud blev dræbt, mens kong Valdemar slap derfra med livet i behold.
Det lykkedes for Valdemar at redde sig over til Jylland, og den 23. oktober 1157 stod det afgørende slag mellem de to tilbageværende konger på Grathe Hede. Svend led nederlag og måtte flygte. Han blev dog genkendt af nogle bønder, som dræbte ham.

***Musvåge
***Musvåge by U38
Musvåge (Buteo buteo)
Vægt han: 550-850 g
Rugetid: 36-38 dage
Ungetid: 50-55 dageeskrivelse
Musvågen er den talrigeste rovfugl i Danmark. Den er en mellemstor rovfugl med brede, afrundede vinger og kort, afrundet hale. Den er lidt større end en krage. De to køn fremtræder ens, men individerne varierer meget i farve fra meget mørkebrun til helt lys. Fuglen ses ofte i svæveflugt i stor højde, hvor den benytter sig af varme, opadgående luftstrømme til at flytte sig næsten uden at bevæge vingerne. Dens mjavende skrig kan ofte høres om foråret over åbent land og i skove.
Musvågen er udbredt over det meste af Europa, dog mangler den i det nordvestlige Skandinavien. Den forekommer i Danmark over hele landet, bortset fra større byer og skovløse områder som den vestsjællandske kyst. Musvågen foretrækker et varieret landskab med åbne marker og enge, der veksler med skove, og er også glad for kuperet terræn. Reden anbringes i et højt træ, ofte nær skovbrynet ud til åbne marker, hvor fuglen finder sit bytte i form af smågnavere. Både han og hun markerer - ofte parvis - yngleterritoriet ved kredsflugt. I åbent land ses musvågen ofte siddende på en hegnspæl eller i et træ, hvor den spejder efter bytte på jorden. Musvågen ses almindeligt langs med motorveje, hvor udyrkede rabatter er gode fangsområder for mus, og hvor trafikdræbt vildt også giver et fødetilskud

***Lidt trængende?
***Lidt trængende? by U38
Livet er fuld af store ting, hvis man evner at se de små
Det lille liv:
Rundt omkring os, i den store store verden, svirrer det ofte med travlhed, uro og stress.
Som geocacher kan man ind i mellem være så heldig, at få små glimt at en anden lille verden.
Her er det de små ting det gælder. Alt foregår stille og roligt og skjult for os, de store mennesker.
Hvis du, der færdes meget i nature,n støder på steder, hvor man kan få et sjældent glimt af denne lille verden. Så hold stedet hemmeligt, det er nemlig kun de få forundt.
Heldigvis var her ledigt idag.
Yes : Public restrooms nearby

***Kærlighed
***Kærlighed by U38
Livet er fuld af store ting, hvis man evner at opfatte de små
Det lille liv:
Rundt omkring os, i den store store verden, svirrer det ofte med travlhed, uro og stress.
Som geocacher kan man ind i mellem være så heldig, at få små glimt at en anden lille verden.
Her er det de små ting det gælder. Alt foregår stille og roligt og skjult for os, de store mennesker.
Hvis du, der færdes meget i naturen, støder på steder, hvor man kan få et sjældent glimt af denne lille verden. Så hold stedet hemmeligt, det er nemlig kun de få forundt.
Man finder måske ikke kærligheden i første forsøg, men så må man jo bare rode videre i livets "andedam"
Yes : Field Puzzle

***Høgildvej 9
***Høgildvej 9 by U38
HØGILDVEJ
Høgildvej er en indfaldsvej til Grønhøj (tidligere Frederikshøj), den løber langs og gennem Kongenshus Mindepark.
KONGENSHUS MINDEPARK.
Mindeparken - ca. 1.200 ha - er fredet. Hede området, der er smuk (særlig i august når lyngen blomstrer) med sine slugter og store vidder, plejes af får. Midt inde i det fredede areal er Mindeparken for hedens op dyrkere. Det karakteristiske for mindestene, er opdelingen - en sten for et herred og mindre stene for personerne fra herredet. 7. Du vender om og cykler tilbage til Høgildvej og drejer mod øst til GRØNHØJ (tidligere Frederikshøj). Området du cykler i er opdyrket af ”kartoffeltyskere”. De blev hentet til Alheden i 1750’erne og førte kartoflen med sig. Her i Karup Kommune var der to kolonier af kartoffeltyskere: Grønhøj og Havredal. Egnens beboer har ofte efternavne efter kartoffeltyskere. Den nuværende Grønhøj kro er fra 1848 og kongelig privilegeret - og værten er ofte god for en fortælling om egnen.
KARTOFFELTYSKERENE
Kong Frederik den Femte havde et ønske om at få koloniseret de tyndt befolkede hede egne i Jylland. Derfor hentede han i 1758 et stort antal sydtyske vinbønder til egnen. 88 af familierne slog sig ned på Alheden, hvor staten med militærisk præcision opførte gårde til dem i landsbyerne Grønhøj og Havredal. Marker til gårdene blev delt i ensartede lodder ude på heden. Frederiks Kirke blev bygget midt mellem de to byer. Forsøget med kolonisterne blev en kæmpefiasko, der kostede staten uhyre pengesummer. Ved kroen i Grønhøj findes et lille museum, som fortæller om den tyske indvandring.
Offentligt tilgængelig Bosættelse: 1759

***Høgildvej 8
***Høgildvej 8 by U38
HØGILDVEJ
Høgildvej er en indfaldsvej til Grønhøj (tidligere Frederikshøj), den løber langs og gennem Kongenshus Mindepark.
KONGENSHUS MINDEPARK.
Mindeparken - ca. 1.200 ha - er fredet. Hede området, der er smuk (særlig i august når lyngen blomstrer) med sine slugter og store vidder, plejes af får. Midt inde i det fredede areal er Mindeparken for hedens op dyrkere. Det karakteristiske for mindestene, er opdelingen - en sten for et herred og mindre stene for personerne fra herredet. 7. Du vender om og cykler tilbage til Høgildvej og drejer mod øst til GRØNHØJ (tidligere Frederikshøj). Området du cykler i er opdyrket af ”kartoffeltyskere”. De blev hentet til Alheden i 1750’erne og førte kartoflen med sig. Her i Karup Kommune var der to kolonier af kartoffeltyskere: Grønhøj og Havredal. Egnens beboer har ofte efternavne efter kartoffeltyskere. Den nuværende Grønhøj kro er fra 1848 og kongelig privilegeret - og værten er ofte god for en fortælling om egnen.
KARTOFFELTYSKERENE
Kong Frederik den Femte havde et ønske om at få koloniseret de tyndt befolkede hede egne i Jylland. Derfor hentede han i 1758 et stort antal sydtyske vinbønder til egnen. 88 af familierne slog sig ned på Alheden, hvor staten med militærisk præcision opførte gårde til dem i landsbyerne Grønhøj og Havredal. Marker til gårdene blev delt i ensartede lodder ude på heden. Frederiks Kirke blev bygget midt mellem de to byer. Forsøget med kolonisterne blev en kæmpefiasko, der kostede staten uhyre pengesummer. Ved kroen i Grønhøj findes et lille museum, som fortæller om den tyske indvandring.
Offentligt tilgængelig Bosættelse: 1759

***Høgildvej 7
***Høgildvej 7 by U38
HØGILDVEJ
Høgildvej er en indfaldsvej til Grønhøj (tidligere Frederikshøj), den løber langs og gennem Kongenshus Mindepark.
KONGENSHUS MINDEPARK.
Mindeparken - ca. 1.200 ha - er fredet. Hede området, der er smuk (særlig i august når lyngen blomstrer) med sine slugter og store vidder, plejes af får. Midt inde i det fredede areal er Mindeparken for hedens op dyrkere. Det karakteristiske for mindestene, er opdelingen - en sten for et herred og mindre stene for personerne fra herredet. 7. Du vender om og cykler tilbage til Høgildvej og drejer mod øst til GRØNHØJ (tidligere Frederikshøj). Området du cykler i er opdyrket af ”kartoffeltyskere”. De blev hentet til Alheden i 1750’erne og førte kartoflen med sig. Her i Karup Kommune var der to kolonier af kartoffeltyskere: Grønhøj og Havredal. Egnens beboer har ofte efternavne efter kartoffeltyskere. Den nuværende Grønhøj kro er fra 1848 og kongelig privilegeret - og værten er ofte god for en fortælling om egnen.
KARTOFFELTYSKERENE
Kong Frederik den Femte havde et ønske om at få koloniseret de tyndt befolkede hede egne i Jylland. Derfor hentede han i 1758 et stort antal sydtyske vinbønder til egnen. 88 af familierne slog sig ned på Alheden, hvor staten med militærisk præcision opførte gårde til dem i landsbyerne Grønhøj og Havredal. Marker til gårdene blev delt i ensartede lodder ude på heden. Frederiks Kirke blev bygget midt mellem de to byer. Forsøget med kolonisterne blev en kæmpefiasko, der kostede staten uhyre pengesummer. Ved kroen i Grønhøj findes et lille museum, som fortæller om den tyske indvandring.
Offentligt tilgængelig Bosættelse: 1759

***Høgildvej 12 (lockpick)
***Høgildvej 12 (lockpick) by U38

Yes : Recommended for kids
Yes : Scenic view
Yes : Tourist Friendly

***Høgild natursti #9
***Høgild natursti #9 by U38
Naturstien ved Høgild-
Navnet Høgild er meget gammelt. Det nævnes første gang i 1465 og er sammensat af fuglenavnet HØG og ILD, som kan betyde hylde eller muld. Her har levet mennesker siden stenalderen, og de har efterladt sig mange spor bl.a. i form af gravhøje og ”kogesteder” langs vandløbene.
Fra stien kan man desuden se nogle meget velbevarede højryggede agre fra middelalderen. De er pløjet ved hjælp af en hjulplov, der modsat arden kunne vende jorden. De ses som bølger i terrænet. Flere steder går naturstien forbi gamle engvandingsgrøfter, sandsynligvis gravet sidst i 1800-tallet, så vandet kunne ledes ind over de lavtliggende enge.
Overrislingen af de tørre engstrækninger gav foder til flere kreaturer og dermed større velstand. Vi ved ikke, hvem der har gravet grøfterne, men vi ved, at Karup-egnen er blevet kaldt ”engvandingens vugge”, fordi Peder Staulund i Vallerbæk var den første, der gravede engvandingsanlæg ved vandløbene
Karup Å
Karup Å er en af de smukkeste åer i Danmark, fordi den på lange strækninger er ureguleret af mennesker. Netop her ved Høgild er det tydeligt, hvordan åen arbejder i landskabet. Nogle steder gennembryder den sit løb, og der dannes en hesteskoformet sø ved siden af åen, som med tiden gror til i sumpplanter.
Karup Å er et af Danmarks bedste fiskevande, hvor man kan fange nogle af verdens største havørreder. Den genetiske stamme er uforandret på trods af udsætning af dambrugsfisk. Åen er levested for andre interessante arter, f.eks. yngler den sjældne guldsmed, grøn kølleguldsmed, i åens sandbund.
Egekrat på ådalens skrænter vokser ved Høgild rester af gamle egekrat med en fin vegetation under kronerne. I foråret kan man bl.a. se konvaller og majblomst. Egetræerne spirede på et tidspunkt, hvor Karup Hedeslette bestod af åbne, træløse vidder.
Høgild ligger på Alheden, der engang var helt dækket af lyng og et meget fattigt område. Her blev Blichers Mads Doss født omkring 1780, og forældrene var så fattige, at Mads og hans søster blev sendt ud for at tigge.
Høgild Møllegård er ikke den rigtige møllegård, men hed oprindeligt Høgildgård. Høgild Mølle lå 100 m derfra ved Rabis Bæk. Til den knytter sig et drama, der er blevet kaldt århundredets kriminalgåde. Her blev en tjenestepige en tidlig morgen i marts 1845 fundet fastnaglet til mølledæmningen med en spids kniv gennem den venstre hånd og et stort snitsår tværs over struben. Hun kunne intet fortælle om, hvem der havde gjort det, og sagen blev aldrig opklaret.
Området er privatejet, og du er velkommen til at gå en tur. Du må ikke fiske i åen uden fiskekort. Stien fører igennem indhegninger med kvæg, men vær ikke bange for dyrene. De er rolige. Vi beder dig holde din hund i snor hele tiden af hensyn til det vilde dyreliv, kvæget og de øvrige gæster. Her er ingen skraldespand - tag dit affald med dig hjem. God tur! Teknik &
På turen passerer man gamle, krogede egebevoksninger på toppen af åens høje brinker og krydser nogle velbevarede middelalderagre.
På Åhusevej er der etableret en P-plads.
Yes : Dogs
Yes : Scenic view
Yes : Hunting
Yes : Watch for livestock

***Høgild natursti #8
***Høgild natursti #8 by U38
Naturstien ved Høgild-
Navnet Høgild er meget gammelt. Det nævnes første gang i 1465 og er sammensat af fuglenavnet HØG og ILD, som kan betyde hylde eller muld. Her har levet mennesker siden stenalderen, og de har efterladt sig mange spor bl.a. i form af gravhøje og ”kogesteder” langs vandløbene.
Fra stien kan man desuden se nogle meget velbevarede højryggede agre fra middelalderen. De er pløjet ved hjælp af en hjulplov, der modsat arden kunne vende jorden. De ses som bølger i terrænet. Flere steder går naturstien forbi gamle engvandingsgrøfter, sandsynligvis gravet sidst i 1800-tallet, så vandet kunne ledes ind over de lavtliggende enge.
Overrislingen af de tørre engstrækninger gav foder til flere kreaturer og dermed større velstand. Vi ved ikke, hvem der har gravet grøfterne, men vi ved, at Karup-egnen er blevet kaldt ”engvandingens vugge”, fordi Peder Staulund i Vallerbæk var den første, der gravede engvandingsanlæg ved vandløbene
Karup Å
Karup Å er en af de smukkeste åer i Danmark, fordi den på lange strækninger er ureguleret af mennesker. Netop her ved Høgild er det tydeligt, hvordan åen arbejder i landskabet. Nogle steder gennembryder den sit løb, og der dannes en hesteskoformet sø ved siden af åen, som med tiden gror til i sumpplanter.
Karup Å er et af Danmarks bedste fiskevande, hvor man kan fange nogle af verdens største havørreder. Den genetiske stamme er uforandret på trods af udsætning af dambrugsfisk. Åen er levested for andre interessante arter, f.eks. yngler den sjældne guldsmed, grøn kølleguldsmed, i åens sandbund.
Egekrat på ådalens skrænter vokser ved Høgild rester af gamle egekrat med en fin vegetation under kronerne. I foråret kan man bl.a. se konvaller og majblomst. Egetræerne spirede på et tidspunkt, hvor Karup Hedeslette bestod af åbne, træløse vidder.
Høgild ligger på Alheden, der engang var helt dækket af lyng og et meget fattigt område. Her blev Blichers Mads Doss født omkring 1780, og forældrene var så fattige, at Mads og hans søster blev sendt ud for at tigge.
Høgild Møllegård er ikke den rigtige møllegård, men hed oprindeligt Høgildgård. Høgild Mølle lå 100 m derfra ved Rabis Bæk. Til den knytter sig et drama, der er blevet kaldt århundredets kriminalgåde. Her blev en tjenestepige en tidlig morgen i marts 1845 fundet fastnaglet til mølledæmningen med en spids kniv gennem den venstre hånd og et stort snitsår tværs over struben. Hun kunne intet fortælle om, hvem der havde gjort det, og sagen blev aldrig opklaret.
Området er privatejet, og du er velkommen til at gå en tur. Du må ikke fiske i åen uden fiskekort. Stien fører igennem indhegninger med kvæg, men vær ikke bange for dyrene. De er rolige. Vi beder dig holde din hund i snor hele tiden af hensyn til det vilde dyreliv, kvæget og de øvrige gæster. Her er ingen skraldespand - tag dit affald med dig hjem. God tur! Teknik &
På turen passerer man gamle, krogede egebevoksninger på toppen af åens høje brinker og krydser nogle velbevarede middelalderagre.
På Åhusevej er der etableret en P-plads.
Yes : Dogs
Yes : Scenic view
Yes : Hunting
Yes : Watch for livestock
Yes : Field Puzzle

***Høgild natursti #7
***Høgild natursti #7 by U38
Naturstien ved Høgild-
Navnet Høgild er meget gammelt. Det nævnes første gang i 1465 og er sammensat af fuglenavnet HØG og ILD, som kan betyde hylde eller muld. Her har levet mennesker siden stenalderen, og de har efterladt sig mange spor bl.a. i form af gravhøje og ”kogesteder” langs vandløbene.
Fra stien kan man desuden se nogle meget velbevarede højryggede agre fra middelalderen. De er pløjet ved hjælp af en hjulplov, der modsat arden kunne vende jorden. De ses som bølger i terrænet. Flere steder går naturstien forbi gamle engvandingsgrøfter, sandsynligvis gravet sidst i 1800-tallet, så vandet kunne ledes ind over de lavtliggende enge.
Overrislingen af de tørre engstrækninger gav foder til flere kreaturer og dermed større velstand. Vi ved ikke, hvem der har gravet grøfterne, men vi ved, at Karup-egnen er blevet kaldt ”engvandingens vugge”, fordi Peder Staulund i Vallerbæk var den første, der gravede engvandingsanlæg ved vandløbene
Karup Å
Karup Å er en af de smukkeste åer i Danmark, fordi den på lange strækninger er ureguleret af mennesker. Netop her ved Høgild er det tydeligt, hvordan åen arbejder i landskabet. Nogle steder gennembryder den sit løb, og der dannes en hesteskoformet sø ved siden af åen, som med tiden gror til i sumpplanter.
Karup Å er et af Danmarks bedste fiskevande, hvor man kan fange nogle af verdens største havørreder. Den genetiske stamme er uforandret på trods af udsætning af dambrugsfisk. Åen er levested for andre interessante arter, f.eks. yngler den sjældne guldsmed, grøn kølleguldsmed, i åens sandbund.
Egekrat på ådalens skrænter vokser ved Høgild rester af gamle egekrat med en fin vegetation under kronerne. I foråret kan man bl.a. se konvaller og majblomst. Egetræerne spirede på et tidspunkt, hvor Karup Hedeslette bestod af åbne, træløse vidder.
Høgild ligger på Alheden, der engang var helt dækket af lyng og et meget fattigt område. Her blev Blichers Mads Doss født omkring 1780, og forældrene var så fattige, at Mads og hans søster blev sendt ud for at tigge.
Høgild Møllegård er ikke den rigtige møllegård, men hed oprindeligt Høgildgård. Høgild Mølle lå 100 m derfra ved Rabis Bæk. Til den knytter sig et drama, der er blevet kaldt århundredets kriminalgåde. Her blev en tjenestepige en tidlig morgen i marts 1845 fundet fastnaglet til mølledæmningen med en spids kniv gennem den venstre hånd og et stort snitsår tværs over struben. Hun kunne intet fortælle om, hvem der havde gjort det, og sagen blev aldrig opklaret.
Området er privatejet, og du er velkommen til at gå en tur. Du må ikke fiske i åen uden fiskekort. Stien fører igennem indhegninger med kvæg, men vær ikke bange for dyrene. De er rolige. Vi beder dig holde din hund i snor hele tiden af hensyn til det vilde dyreliv, kvæget og de øvrige gæster. Her er ingen skraldespand - tag dit affald med dig hjem. God tur! Teknik &
På turen passerer man gamle, krogede egebevoksninger på toppen af åens høje brinker og krydser nogle velbevarede middelalderagre.
På Åhusevej er der etableret en P-plads.
Yes : Dogs
Yes : Hunting
Yes : Watch for livestock

***Høgild natursti #5,5
***Høgild natursti #5,5 by U38

***Høgild natursti #4 (lockpicking)
***Høgild natursti #4 (lockpicking) by U38

***Høgild natursti # 10
***Høgild natursti # 10 by U38

Yes : Parking available

***Hemmelig heden #9
***Hemmelig heden #9 by U38
Kongenshus Hede
Kongenshus Hede er et af landets største sammenhængende hede arealer på omkring 12 km2
Under sidste istid standsede isens fremrykning langs en linje, der strakte sig fra Viborg til Vesterhavet og fra Viborg mod syd ned gennem Jylland.
Smeltevandet fra isen skabte store sletter, som i tidens løb blev gennemskåret af mindre smeltevandsfloder med forskellige retninger.
En af sletterne er Alheden, der i dag mest opleves som et fladt landbrugslandskab, hvor udsigten hele tiden brydes af læhegn.
Efter istiden blev sletterne dækket af skov, som forsvandt igen, efterhånden som skoven blev fældet for at give plads til marker og græsning.
Den sandede jord kunne ikke tåle den voldsomme udnyttelse, og efterhånden bredte heden sig ind over det tidligere landbrugslandskab. Da Alheden havde sin største udbredelse i 1700-tallet, dækkede den 50.000 ha. Kongenshus Hede er med sine 1.200 ha en af de sidste rester af Alheden.
På Kongenshus Hede ses både slettelandskabet og terrasser og slugter dannet af smeltevand.
I 1754 gjorde en tyskfødt officer, Ludvig von Kahlen, det første forsøg på at genopdyrke heden. Det skete med kongelig velsignelse og støtte, bl.a. til opførelse af en beboelse – "Kongens–hus".
Som det ses i dag, mislykkedes forsøget, og arealerne fik lov at ligge hen som hede. Von Kahlens hus er for længst borte, men har ligget nær det nuværende Kongenshus Hotel.
I 1913 blev der oprettet en ren-park på heden. Dyrene blev passet af en samisk familie. Renerne kunne dog ikke tåle det danske klima, og projektet blev opgivet i 1923.
Det hårde slid med at opdyrke hederne rundt i landet lykkedes så godt, at der i 1950 kun var ca. 2 % hede tilbage. Derfor ændrede holdningen til "den golde hede" sig så meget, at nogle af de vigtigste heder kunne fredes. I 1953 blev Kongenshus Hede således fredet for at sikre selve heden. Samtidig blev der oprettet en mindepark for at mindes de bønder, der havde været med til at "bryde heden" i hele Jylland. I en af de store slugter er der indrettet en mindedal og en mødeplads, hvor der er opsat over 300 mindesten over disse pionerbønder.
Lyng, der får lov til at passe sig selv, dør efterhånden. For at holde lyngen "ung" og for, at heden ikke skal gro til i skov, bliver lyngen slået og græsset af får. Hyrden, der har opsyn med fårene, holder i løbet af s.ommeren opvisning med hyrdehundene, opslag om tidspunkt kan ses på hjemmesiden for Kongenshus
Yes : Recommended for kids
Yes : Bicycles
Yes : Tourist Friendly

***Hemmelig heden #8
***Hemmelig heden #8 by U38
Kongenshus Hede
Kongenshus Hede er et af landets største sammenhængende hede arealer på omkring 12 km2
Under sidste istid standsede isens fremrykning langs en linje, der strakte sig fra Viborg til Vesterhavet og fra Viborg mod syd ned gennem Jylland.
Smeltevandet fra isen skabte store sletter, som i tidens løb blev gennemskåret af mindre smeltevandsfloder med forskellige retninger.
En af sletterne er Alheden, der i dag mest opleves som et fladt landbrugslandskab, hvor udsigten hele tiden brydes af læhegn.
Efter istiden blev sletterne dækket af skov, som forsvandt igen, efterhånden som skoven blev fældet for at give plads til marker og græsning.
Den sandede jord kunne ikke tåle den voldsomme udnyttelse, og efterhånden bredte heden sig ind over det tidligere landbrugslandskab. Da Alheden havde sin største udbredelse i 1700-tallet, dækkede den 50.000 ha. Kongenshus Hede er med sine 1.200 ha en af de sidste rester af Alheden.
På Kongenshus Hede ses både slettelandskabet og terrasser og slugter dannet af smeltevand.
I 1754 gjorde en tyskfødt officer, Ludvig von Kahlen, det første forsøg på at genopdyrke heden. Det skete med kongelig velsignelse og støtte, bl.a. til opførelse af en beboelse – "Kongens–hus".
Som det ses i dag, mislykkedes forsøget, og arealerne fik lov at ligge hen som hede. Von Kahlens hus er for længst borte, men har ligget nær det nuværende Kongenshus Hotel.
I 1913 blev der oprettet en ren-park på heden. Dyrene blev passet af en samisk familie. Renerne kunne dog ikke tåle det danske klima, og projektet blev opgivet i 1923.
Det hårde slid med at opdyrke hederne rundt i landet lykkedes så godt, at der i 1950 kun var ca. 2 % hede tilbage. Derfor ændrede holdningen til "den golde hede" sig så meget, at nogle af de vigtigste heder kunne fredes. I 1953 blev Kongenshus Hede således fredet for at sikre selve heden. Samtidig blev der oprettet en mindepark for at mindes de bønder, der havde været med til at "bryde heden" i hele Jylland. I en af de store slugter er der indrettet en mindedal og en mødeplads, hvor der er opsat over 300 mindesten over disse pionerbønder.
Lyng, der får lov til at passe sig selv, dør efterhånden. For at holde lyngen "ung" og for, at heden ikke skal gro til i skov, bliver lyngen slået og græsset af får. Hyrden, der har opsyn med fårene, holder i løbet af s.ommeren opvisning med hyrdehundene, opslag om tidspunkt kan ses på hjemmesiden for Kongenshus

***Hemmelig heden #7
***Hemmelig heden #7 by U38
Kongenshus Hede
Kongenshus Hede er et af landets største sammenhængende hede arealer på omkring 12 km2
Under sidste istid standsede isens fremrykning langs en linje, der strakte sig fra Viborg til Vesterhavet og fra Viborg mod syd ned gennem Jylland.
Smeltevandet fra isen skabte store sletter, som i tidens løb blev gennemskåret af mindre smeltevandsfloder med forskellige retninger.
En af sletterne er Alheden, der i dag mest opleves som et fladt landbrugslandskab, hvor udsigten hele tiden brydes af læhegn.
Efter istiden blev sletterne dækket af skov, som forsvandt igen, efterhånden som skoven blev fældet for at give plads til marker og græsning.
Den sandede jord kunne ikke tåle den voldsomme udnyttelse, og efterhånden bredte heden sig ind over det tidligere landbrugslandskab. Da Alheden havde sin største udbredelse i 1700-tallet, dækkede den 50.000 ha. Kongenshus Hede er med sine 1.200 ha en af de sidste rester af Alheden.
På Kongenshus Hede ses både slettelandskabet og terrasser og slugter dannet af smeltevand.
I 1754 gjorde en tyskfødt officer, Ludvig von Kahlen, det første forsøg på at genopdyrke heden. Det skete med kongelig velsignelse og støtte, bl.a. til opførelse af en beboelse – "Kongens–hus".
Som det ses i dag, mislykkedes forsøget, og arealerne fik lov at ligge hen som hede. Von Kahlens hus er for længst borte, men har ligget nær det nuværende Kongenshus Hotel.
I 1913 blev der oprettet en ren-park på heden. Dyrene blev passet af en samisk familie. Renerne kunne dog ikke tåle det danske klima, og projektet blev opgivet i 1923.
Det hårde slid med at opdyrke hederne rundt i landet lykkedes så godt, at der i 1950 kun var ca. 2 % hede tilbage. Derfor ændrede holdningen til "den golde hede" sig så meget, at nogle af de vigtigste heder kunne fredes. I 1953 blev Kongenshus Hede således fredet for at sikre selve heden. Samtidig blev der oprettet en mindepark for at mindes de bønder, der havde været med til at "bryde heden" i hele Jylland. I en af de store slugter er der indrettet en mindedal og en mødeplads, hvor der er opsat over 300 mindesten over disse pionerbønder.
Lyng, der får lov til at passe sig selv, dør efterhånden. For at holde lyngen "ung" og for, at heden ikke skal gro til i skov, bliver lyngen slået og græsset af får. Hyrden, der har opsyn med fårene, holder i løbet af s.ommeren opvisning med hyrdehundene, opslag om tidspunkt kan ses på hjemmesiden for Kongenshus
Yes : Recommended for kids

Yes : Bicycles

Yes : Parking available
Yes : Picnic tables nearby

***Gulspurv
***Gulspurv by U38
Gulspurv (Emberiza citrinella)
Vingefang: 23-29,5 cm
Længde: 16,5 cm
Vægt: 24-30 g
Rugetid: 12-14 dage
Hannerne af gulspurv er nemme at kende på deres gule tegninger på bug, strube og hoved. Hunnerne er mere brunlige, især hovedet. Begge køn har rødbrun overgump. Arten er på størrelse med bogfinken og har en ret lang hale. Gulspurven har en karakteristisk sang: En-to-tre-fir'-fem-seks-syyyyyyyv, der har givet den øgenavnet syvsanger. Hannerne sidder altid frit fremme, f.eks. i toppen af en busk, når de synger. Der findes mange sangvarianter, og i Danmark alene er der påvist syv forskellige dialekter.
Gulspurven er udbredt i Europa bortset fra områder i det nordligste Skandinavien og størstedelen af Sydeuropa. Endvidere forekommer arten i et bredt bælte østover i Asien til Bajkalsøen. Desuden er arten vidt udbredt på New Zealand, hvor den blev indført i det 19. århundrede. Gulspurven er en af de almindeligste fugle i Danmark, og den yngler i en række forskellige naturtyper - hovedsagligt af åben eller halvåben karakter. Således yngler den ikke i helt lukket skov, men heller ikke i byområder.

***Grønspætte
***Grønspætte by U38
Grønspætte (Picus viridis)
Grønspætten er en stor spætte, på størrelse med en allike, og er let kendelig på sin grønne ryg og vinger, sin røde isse og nakke og det sorte parti om-kring øjnene. Hos hannen ses den gule overgump i flugten. Hannen har desuden rød skægstribe. Fuglen, der er sky, ses ofte siddende på jorden, hvor den hovedsageligt finder sin føde.
Grønspætten trommer sjældnere og svagere end andre spættearter for at markere territoriet. Ved territoriet høres et kraftigt kald, ”kly-kly-kly-kly-kly”, som den også kan udstøde i flugten.
Grønspætten er udbredt i størstedelen af Europa, dog ikke i det nordlige Skandinavien og Finland; desuden i det vestlige Rusland, dele af Tyrkiet og i Kaukasus. I Danmark yngler den stort set kun i Jylland. Her foretræk-ker den blandskov med åbne græsbevoksede lysninger, men kan også bo-sætte sig i ren løvskov eller sjældent i granskov. Den største bestand findes i Rold skov.

***Grå Krage
***Grå Krage by U38
Gråkrage (Corvus cornix)
Gråkragen er overvejende klædt i gråt, men har sorte vinger, ansigt og bryst. Den er nært beslægtet med den ensfarvede sortkrage, som den tidligere blev klassificeret som underart af. I områder hvor begge arter forekommer, optræder der hybridformer mellem de to arter. Det mest almindelige kald er det karakteristiske hæse kraa, der har givet kragerne navn. De plyndrer ofte artsfællers reder. Derfor er det afgørende for et ynglepars succes, hvor gode de er til at forsvare reden. Som noget specielt for kragen er et par i stand til at koordinere deres forsvarsindsats. På den måde kan de effektivt jage eventuelle fjender væk. Ved at kalde på hinanden mens de angriber indtrængende fugle, hidser magerne hinanden yderligere op.
Gråkragen lever i Europa, Mellemøsten og Rusland til en linje lidt øst for Ural. I Europa forekommer den i Irland, Skotland, Skandinavien, Mellem- og Østeuropa samt Sydeuropa fra Italien og østpå. Langs artens vestgrænse i Europa og dens østgrænse i Asien optræder den i et smalt bælte sammen med sortkragen. I Danmark yngler den i hele landet, men den er relativt sparsomt forekommende i Nordvest- og Sydvestjylland og i områder med tæt bymæssig bebyggelse. Den er karakterfugl i det åbne landskab med spredte, høje træer, men træffes sjældent i tætte skove. I byerne yngler den også i stort tal i parker.

***Gravhøjene Bonus
***Gravhøjene Bonus by U38
Geocache|Unknown Cache
Gravhøjene
Fra historisk tid har Alhedens Kongeskov ikke blot bevaret minderne om skovens tilblivelse: Digerne, men også de tidligere kulturspor, hvor især kan nævnes et gammelt vejnet bestående af spor, hulveje og vad, der kan sættes i forbindelse med Hærvejsstrøget og lokale trafikbehov
Langs øst kanten af Havredal Plantage ligger et markant bælte af mere end 50 gravhøje. De har meget forskellig størrelse og udseende; de mindste opdager man knap, og den største, Store Ståhøj, er 3½ meter høj. Toppen af den er det højeste punkt i hele skoven.
Gravhøjene er fredede, så vi ved ikke, hvad de rummer, men vi kan gætte os til en hel del, for højene udgør den sydligste del af en række, der har strakt sig i lige linje 5 km nordpå. Der er nu kun ganske få tilbage af dem, der har ligget uden for plantagen; nogle er helt enkelt blevet overpløjet, andre er forsvundet ved vej- og jernbaneanlæg. Men heldigvis er de fleste af dem forinden blevet udgravet af Nationalmuseet. Herfra ved vi, at højene i stenalderen har været ret små og lave, netop som de undseeligste af dem, der er tilbage i Havredal Plantage. De er bygget af sand og var græs- eller lyngbevoksede.
Nedgravet i en flad grube af undergrunden lå graven, en trækiste på ca. 3/4 x 2 meter med den døde liggende på siden med benene trukket op til brystet. Var det en mand lå hovedet mod vest, var det en kvinde lå hovedet mod øst; blikket var altid rettet mod syd. Med sig i graven havde de næsten altid en flække, og manden kunne desuden have en flint- eller stenøkse, kvinden nogle ravperler. I tidens løb er højene blevet brugt flere gange, og mere sand, stenlag eller hele stenbunker blev lagt ovenpå i løbet af de følgende 1000 år, dvs. i slutningen af stenalderen og i bronzealderen. Højrækken ligger neden for morænebakkerne lige på grænsen til den flade hede slette.
Vi ved ikke, om stenalderfolkene har lagt den langs et vejforløb, i kanten af bevoksning af en bestemt type eller hvad årsagen kan være til, at de følger en så ret linje. Der er ikke fundet nogen bopladser i nærheden, og området mellem Havredal og Bruunshåb er så ekstremt rigt på høje, at man næsten ikke kan forestille sig, at der var plads til så mange mennesker, selvom højene er anlagt i et tidsrum på 200-300 år. I Stendal Plantage holder rækken af gravhøje op; i stedet er der en lille klynge gravhøje, som alle er meget små. De indeholder næppe mere end 1 eller 2 stenalderbegravelser (tur 3).
Der er meget få steder i landet, hvor disse helt små høje er bevaret. Området har næppe nogensinde været intenst opdyrket, for der skal ikke meget til at jævne dem med jorden. Derfor er oldtidsminderne i Stendal og Havredal plantager ikke ubetydelige, men netop på grund af den beskedne størrelse enestående.
Nu skal du bare løse koden og finde cachen.
N 56 19.ABC
E 009 17.DEF
A=
B=
+
C=
D=
E=
-
F=
God fornøjelse!
Additional Hidden Waypoints
HIDDEN: FN64EHP - Final Location
Yes : Medium hike (1km-10km)

***Gravhøjene #8
***Gravhøjene #8 by U38
Denne cache er en del af en serie på xx caches samt 1 bonus cache. I nogle af beholderne vil der være en ledetråd til bonuscachen.
Turen rundt er på lidt over 2 km. Rigtig god tur
Huske at notere hvad det er, der er der står på billederne. Dette skal du nemlig bruge for at finde bonuscachen.
Gravhøjene
Fra historisk tid har Alhedens Kongeskov ikke blot bevaret minderne om skovens tilblivelse: Digerne, men også de tidligere kulturspor, hvor især kan nævnes et gammelt vejnet bestående af spor, hulveje og vad, der kan sættes i forbindelse med Hærvejsstrøget og lokale trafikbehov
Langs øst kanten af Havredal Plantage ligger et markant bælte af mere end 50 gravhøje. De har meget forskellig størrelse og udseende; de mindste opdager man knap, og den største, Store Ståhøj, er 3½ meter høj. Toppen af den er det højeste punkt i hele skoven.
Gravhøjene er fredede, så vi ved ikke, hvad de rummer, men vi kan gætte os til en hel del, for højene udgør den sydligste del af en række, der har strakt sig i lige linje 5 km nordpå. Der er nu kun ganske få tilbage af dem, der har ligget uden for plantagen; nogle er helt enkelt blevet overpløjet, andre er forsvundet ved vej- og jernbaneanlæg. Men heldigvis er de fleste af dem forinden blevet udgravet af Nationalmuseet. Herfra ved vi, at højene i stenalderen har været ret små og lave, netop som de undseeligste af dem, der er tilbage i Havredal Plantage. De er bygget af sand og var græs- eller lyngbevoksede.
Nedgravet i en flad grube af undergrunden lå graven, en trækiste på ca. 3/4 x 2 meter med den døde liggende på siden med benene trukket op til brystet. Var det en mand lå hovedet mod vest, var det en kvinde lå hovedet mod øst; blikket var altid rettet mod syd. Med sig i graven havde de næsten altid en flække, og manden kunne desuden have en flint- eller stenøkse, kvinden nogle ravperler. I tidens løb er højene blevet brugt flere gange, og mere sand, stenlag eller hele stenbunker blev lagt ovenpå i løbet af de følgende 1000 år, dvs. i slutningen af stenalderen og i bronzealderen. Højrækken ligger neden for morænebakkerne lige på grænsen til den flade hede slette.
Vi ved ikke, om stenalderfolkene har lagt den langs et vejforløb, i kanten af bevoksning af en bestemt type eller hvad årsagen kan være til, at de følger en så ret linje. Der er ikke fundet nogen bopladser i nærheden, og området mellem Havredal og Bruunshåb er så ekstremt rigt på høje, at man næsten ikke kan forestille sig, at der var plads til så mange mennesker, selvom højene er anlagt i et tidsrum på 200-300 år. I Stendal Plantage holder rækken af gravhøje op; i stedet er der en lille klynge gravhøje, som alle er meget små. De indeholder næppe mere end 1 eller 2 stenalderbegravelser (tur 3).
Der er meget få steder i landet, hvor disse helt små høje er bevaret. Området har næppe nogensinde været intenst opdyrket, for der skal ikke meget til at jævne dem med jorden. Derfor er oldtidsminderne i Stendal og Havredal plantager ikke ubetydelige, men netop på grund af den beskedne størrelse enestående.
Additional Hidden Waypoints
P164EH0 - Parkering

Parkering
Waypoint|Parking Area

***Gravhøjene #7
***Gravhøjene #7 by U38
Denne cache er en del af en serie på xx caches samt 1 bonus cache. I nogle af beholderne vil der være en ledetråd til bonuscachen.
Turen rundt er på lidt over 2 km. Rigtig god tur
Huske at notere hvad det er, der er der står på billederne. Dette skal du nemlig bruge for at finde bonuscachen.
Gravhøjene
Fra historisk tid har Alhedens Kongeskov ikke blot bevaret minderne om skovens tilblivelse: Digerne, men også de tidligere kulturspor, hvor især kan nævnes et gammelt vejnet bestående af spor, hulveje og vad, der kan sættes i forbindelse med Hærvejsstrøget og lokale trafikbehov
Langs øst kanten af Havredal Plantage ligger et markant bælte af mere end 50 gravhøje. De har meget forskellig størrelse og udseende; de mindste opdager man knap, og den største, Store Ståhøj, er 3½ meter høj. Toppen af den er det højeste punkt i hele skoven.
Gravhøjene er fredede, så vi ved ikke, hvad de rummer, men vi kan gætte os til en hel del, for højene udgør den sydligste del af en række, der har strakt sig i lige linje 5 km nordpå. Der er nu kun ganske få tilbage af dem, der har ligget uden for plantagen; nogle er helt enkelt blevet overpløjet, andre er forsvundet ved vej- og jernbaneanlæg. Men heldigvis er de fleste af dem forinden blevet udgravet af Nationalmuseet. Herfra ved vi, at højene i stenalderen har været ret små og lave, netop som de undseeligste af dem, der er tilbage i Havredal Plantage. De er bygget af sand og var græs- eller lyngbevoksede.
Nedgravet i en flad grube af undergrunden lå graven, en trækiste på ca. 3/4 x 2 meter med den døde liggende på siden med benene trukket op til brystet. Var det en mand lå hovedet mod vest, var det en kvinde lå hovedet mod øst; blikket var altid rettet mod syd. Med sig i graven havde de næsten altid en flække, og manden kunne desuden have en flint- eller stenøkse, kvinden nogle ravperler. I tidens løb er højene blevet brugt flere gange, og mere sand, stenlag eller hele stenbunker blev lagt ovenpå i løbet af de følgende 1000 år, dvs. i slutningen af stenalderen og i bronzealderen. Højrækken ligger neden for morænebakkerne lige på grænsen til den flade hede slette.
Vi ved ikke, om stenalderfolkene har lagt den langs et vejforløb, i kanten af bevoksning af en bestemt type eller hvad årsagen kan være til, at de følger en så ret linje. Der er ikke fundet nogen bopladser i nærheden, og området mellem Havredal og Bruunshåb er så ekstremt rigt på høje, at man næsten ikke kan forestille sig, at der var plads til så mange mennesker, selvom højene er anlagt i et tidsrum på 200-300 år. I Stendal Plantage holder rækken af gravhøje op; i stedet er der en lille klynge gravhøje, som alle er meget små. De indeholder næppe mere end 1 eller 2 stenalderbegravelser (tur 3).
Der er meget få steder i landet, hvor disse helt små høje er bevaret. Området har næppe nogensinde været intenst opdyrket, for der skal ikke meget til at jævne dem med jorden. Derfor er oldtidsminderne i Stendal og Havredal plantager ikke ubetydelige, men netop på grund af den beskedne størrelse enestående.
Yes : Medium hike (1km-10km)

***Gravhøjene #6
***Gravhøjene #6 by U38
Denne cache er en del af en serie på xx caches samt 1 bonus cache. I nogle af beholderne vil der være en ledetråd til bonuscachen.
Turen rundt er på lidt over 2 km. Rigtig god tur
Huske at notere hvad det er, der er der står på billederne. Dette skal du nemlig bruge for at finde bonuscachen.
Additional Hidden Waypoints
P164EFP - Parkering
Yes : Medium hike (1km-10km)

P164EF9 - Parkering

P164EF2 - Parkering

P164EEG - Parkering

P164EDG - Parkering

***Grathehede rundt 9
***Grathehede rundt 9 by U38
Kompedal plantage
Udgør en skovpart under Skov og Naturstyrelsen - Midtjylland. Området er et statsskovdistrikt
Skovpartens areal: 2678 ha.
Plantagen er beliggende i den østligste del af Karup Hedeslette.
Plantagens jordbund  består hovedsagelig af grove materialer, sten, grus og sand. En sådan jordbund har ringe vandholdende evne, hvilket er meget bestemmende for træartsvalget.
Plantagen er ca. 200 år gammel, og dens ydre grænser er i dag som ved plantagens start.
Ved besøg lægger man især mærke til det meget flade terræn, der kun er brudt af tre smeltevandsdale, parallelle og løbende i retning SØ-NW.
Disse dale er navngivet, nævnt fra nord Kompedalen, Urhanedalen og Marskendal. Dalene er ikke tilplantede, ligger som lynghede og indgår sammen med hedefladen Grathe Hede i det fredede areal.
Fra omkring 1596 var området en del af den kgl. vildtbane, dvs. jagtområde. Senere, omkring 1759, begyndte "kartoffeltyskene" at sætte deres præg på egnen.
1783 forårsagede en afbrænding af lyng, en brand, der bredte sig over
hele Kompedal arealet. Al lyng og mortørv fortæredes af ilden; Kompedal
Sandflugt var en realitet.
Plantagens anlæg startede som en sanddæmpning og fortsatte med
egentlig tilplantning, en slags beskæftigelsesforanstaltningen til hjælp
for "kartoffeltyskerne". Sandflugtdigerne på Grathe Hede vidner om
tidens barske vilkår.
En anden historisk begivenhed, der har sat sit præg på plantagen, var
den tyske besættelse i årene 1940-1945. Den tyske værnemagt
brugte området til øvelsesterræn, og efterladt ammunition var årsag
til en meget voldsom skovbrand i den tørre sommer 1947. På 48 timer
brændte ca. 1600 ha.
Ved gentilplantningen blev der langs vejen plantet løvtræbælter, der ud over den brandhæmmende virkning giver læ og føde til dyr og fugle. I tilgift får
den besøgende i forårets blomstringstid og efterårets løvfaldstid nogle
meget smukke og stærke synsindtryk.
Klimaet er på grund af den store flade og beliggenheden midt i Jylland
strengt. Der er fare for nattefrost i alle årets måneder.
Nedbøren i plantagen er gens. 801 mm/årl., hvilket heldigvis er over landsgennemsnittet på 748 mm. Dette kompensere lidt for jordbundens
ringe vandholdende evne.
Dyrelivet er righoldigt. Almindeligt forekommende er kronvildt, råvildt og
hare. Endvidere forekommer skovmår, ræv, grævling, hermelin og brud.
Løvtræsbælterne har hævet antallet af ynglende fuglearter betydeligt. For
den interesserede er her mange spurvefugle at betragte, bl.a. kan misteldrossel nævnes. Duehøg, tårnfalk og musvåge er fast ynglende, og
på træk ses ofte blå kærhøg og små falkearter. Skovdue, skovsneppe, natravn, sortspætte, grønspætte og flagspætte høre også til plantagens
faste ynglefugle. Desværre er urfuglen forsvundet. De sidste eksemplarer
sås i 1981.
Floraen er ret fattig, men af særlige arter forekommer ulvefod og
guldblomme (Arnica). I lyngens blomstringstid, i august, kan
Grathe Hede være et imponerende skue.
Slaget på Grathe Hede
Grathe Hede ligger ved Hærvejen og vandskellet midt i Jylland. Herfra løber åerne mod vest til Vesterhavet og mod øst til Kattegat.
Det var på dette sted, at slaget i 1157 stod mellem Valdemar 1. den Store og Svend 3. Grathe. Forud var gået en halv snes år, hvor Svend, Knud og Valdemar kæmpede om kongemagten. I august dette år syntes man omsider at være nået frem til en ordning. Svend blev tildelt Skåne, Knud fik Sjælland og Fyn, og Valdemar skulle have Jylland.
Saxo fortæller, at forliget skulle besegles ved et gilde i Roskilde, men under gæstebuddet natten mellem den 8. og 9. august lod Svend foranstalte et overfald på de to andre. Knud blev dræbt, mens kong Valdemar slap derfra med livet i behold.
Det lykkedes for Valdemar at redde sig over til Jylland, og den 23. oktober 1157 stod det afgørende slag mellem de to tilbageværende konger på Grathe Hede. Svend led nederlag og måtte flygte. Han blev dog genkendt af nogle bønder, som dræbte ham.

***Grathehede rundt 8
***Grathehede rundt 8 by U38
Kompedal plantage
Udgør en skovpart under Skov og Naturstyrelsen - Midtjylland. Området er et statsskovdistrikt
Skovpartens areal: 2678 ha.
Plantagen er beliggende i den østligste del af Karup Hedeslette.
Plantagens jordbund  består hovedsagelig af grove materialer, sten, grus og sand. En sådan jordbund har ringe vandholdende evne, hvilket er meget bestemmende for træartsvalget.
Plantagen er ca. 200 år gammel, og dens ydre grænser er i dag som ved plantagens start.
Ved besøg lægger man især mærke til det meget flade terræn, der kun er brudt af tre smeltevandsdale, parallelle og løbende i retning SØ-NW.
Disse dale er navngivet, nævnt fra nord Kompedalen, Urhanedalen og Marskendal. Dalene er ikke tilplantede, ligger som lynghede og indgår sammen med hedefladen Grathe Hede i det fredede areal.
Fra omkring 1596 var området en del af den kgl. vildtbane, dvs. jagtområde. Senere, omkring 1759, begyndte "kartoffeltyskene" at sætte deres præg på egnen.
1783 forårsagede en afbrænding af lyng, en brand, der bredte sig over
hele Kompedal arealet. Al lyng og mortørv fortæredes af ilden; Kompedal
Sandflugt var en realitet.
Plantagens anlæg startede som en sanddæmpning og fortsatte med
egentlig tilplantning, en slags beskæftigelsesforanstaltningen til hjælp
for "kartoffeltyskerne". Sandflugtdigerne på Grathe Hede vidner om
tidens barske vilkår.
En anden historisk begivenhed, der har sat sit præg på plantagen, var
den tyske besættelse i årene 1940-1945. Den tyske værnemagt
brugte området til øvelsesterræn, og efterladt ammunition var årsag
til en meget voldsom skovbrand i den tørre sommer 1947. På 48 timer
brændte ca. 1600 ha.
Ved gentilplantningen blev der langs vejen plantet løvtræbælter, der ud over den brandhæmmende virkning giver læ og føde til dyr og fugle. I tilgift får
den besøgende i forårets blomstringstid og efterårets løvfaldstid nogle
meget smukke og stærke synsindtryk.
Klimaet er på grund af den store flade og beliggenheden midt i Jylland
strengt. Der er fare for nattefrost i alle årets måneder.
Nedbøren i plantagen er gens. 801 mm/årl., hvilket heldigvis er over landsgennemsnittet på 748 mm. Dette kompensere lidt for jordbundens
ringe vandholdende evne.
Dyrelivet er righoldigt. Almindeligt forekommende er kronvildt, råvildt og
hare. Endvidere forekommer skovmår, ræv, grævling, hermelin og brud.
Løvtræsbælterne har hævet antallet af ynglende fuglearter betydeligt. For
den interesserede er her mange spurvefugle at betragte, bl.a. kan misteldrossel nævnes. Duehøg, tårnfalk og musvåge er fast ynglende, og
på træk ses ofte blå kærhøg og små falkearter. Skovdue, skovsneppe, natravn, sortspætte, grønspætte og flagspætte høre også til plantagens
faste ynglefugle. Desværre er urfuglen forsvundet. De sidste eksemplarer
sås i 1981.
Floraen er ret fattig, men af særlige arter forekommer ulvefod og
guldblomme (Arnica). I lyngens blomstringstid, i august, kan
Grathe Hede være et imponerende skue.
Slaget på Grathe Hede
Grathe Hede ligger ved Hærvejen og vandskellet midt i Jylland. Herfra løber åerne mod vest til Vesterhavet og mod øst til Kattegat.
Det var på dette sted, at slaget i 1157 stod mellem Valdemar 1. den Store og Svend 3. Grathe. Forud var gået en halv snes år, hvor Svend, Knud og Valdemar kæmpede om kongemagten. I august dette år syntes man omsider at være nået frem til en ordning. Svend blev tildelt Skåne, Knud fik Sjælland og Fyn, og Valdemar skulle have Jylland.
Saxo fortæller, at forliget skulle besegles ved et gilde i Roskilde, men under gæstebuddet natten mellem den 8. og 9. august lod Svend foranstalte et overfald på de to andre. Knud blev dræbt, mens kong Valdemar slap derfra med livet i behold.
Det lykkedes for Valdemar at redde sig over til Jylland, og den 23. oktober 1157 stod det afgørende slag mellem de to tilbageværende konger på Grathe Hede. Svend led nederlag og måtte flygte. Han blev dog genkendt af nogle bønder, som dræbte ham.
Yes : Horses

***Grathehede rundt 7
***Grathehede rundt 7 by U38
Yes : Horses

Yes : Horses

***Grathehede rundt 22 (BONUS)
***Grathehede rundt 22 (BONUS) by U38
Geocache|Unknown Cache
Her skal du bruge de koordinater, du forhåbentlig huskede at tage i nogen af de foregående caches.
HIDDEN: FN66B2B - Final Location

PK62RYA - GC62RYA Parking

GC62RYA Parking
Waypoint|Parking Area

PK62RWJ - GC62RWJ Parking

GC62RWJ Parking
Waypoint|Parking Area

***Gransanger
***Gransanger by U38
Gransanger (Phylloscopus collybita)
Vægt: 6-9 g
Antal kuld: 1-2
Gransangeren er en uanselig lille sanger, som ville være svær at identificere, hvis det ikke var for dens karakteristiske sang: et taktfast tjif-tjaj, tjif-tjaf, som i øvrigt har givet arten dens engelske navn chiffchaff. Fuglen er på størrelse med en blåmejse; fjerdragten er grågrønlig på oversiden og gråhvid på undersiden.
Gransangeren er udbredt i Europa og i et bredt bælte gennem det nordlige Asien. Den yngler i stort set hele Europa på nær Sydspanien og det nordligste Skandinavien. I Danmark kan man efterhånden finde gransangeren i det meste af landet, dog med den største bestandstæthed i områder med megen blandskov, primært i Østjylland og på Fyn. Til trods for navnet forekommer arten faktisk sjældent i ren granskov her i landet i modsætning til resten af Skandinavien. Gransangeren yngler før løvtræerne får blade, så derfor anbringes reden ofte i stedsegrønne planter, f.eks. i grantræer eller i græstuer.

***Fasan
***Fasan by U38
Fasan (Phasianus colchicus)
Længde han: 89 cm
Længde hun: 63 cm
Fasanhannen, kokken, er velkendt og let genkendelig med sin skinnende rødbrune fjerdragt og det røde ansigtsparti. Hunnen er betydeligt mere afdæmpet i brune farver, hvilket camouflerer hende under rugning og ungeopfostring, som hannen slet ikke deltager i.
Fasanen stammer oprindeligt fra Asien og er underopdelt i 31 geografiske racer. Allerede i oldtiden blev den indført i Grækenland og videre herfra til Det Romerske Rige. Fasanen kom første gang til Danmark i 1562 under Frederik II., men de første succesfulde udsætninger fandt først sted i 1870'erne. Herefter spredte fuglen sig hurtigt, og den findes i dag over hele landet, dog med størst tæthed i Østjylland og på Øerne, især Bornholm. Særlig store tætheder findes i områder med stor udsætning i jagtøjemed. Fasanen lever især i varieret landskab med dyrkede marker, læhegn og småskove, men det er dens tilpasningsdygtighed, også til andre landskabstyper, der har gjort den så udbredt. Helt fraværende er den kun i deciderede byområder.

***Duehøg
***Duehøg by U38
Duehøg
Længde han: 50 cm
Længde hun: 60 cm
Duehøgen ligner meget den nært beslægtede spurvehøg, men er betydeligt større. Faktisk er duehøgen den største høg i vores del af verden. Især hunnen, som kan være op til 20 % større end hannen, er en kraftig rovfugl på størrelse med musvågen. Bortset fra størrelsen er kønnene ens. Ungfuglene er længdestribede på undersiden og ikke tværstribede som de voksne fugle. Oversiden er mørkebrun. I felten kendes duehøgen især på sit kraftige bryst og sin lange og brede hale. Flugten er en kort serie af relativt langsomme og dybe vingeslag afbrudt af glideflugt.
I Danmark yngler duehøgen over hele landet, men forekommer i visse landsdele noget spredt. På mindre danske øer som f. eks. Ærø yngler arten ikke. Tætheden af ynglende duehøge er størst, hvor statsskove dominerer som f. eks. i Nordsjælland, Midtjylland og på Bornholm. Arten yngler især i større skove (over 100 hektar). Reden placeres som regel højt oppe i en grenkløft i en bevoksning af gamle træer, og den fores gerne med grønne grankviste. Duehøgeparret har gerne flere reder i deres territorium, som de skifter mellem fra år til år. Den samme rede genbruges gerne mange gange.
Oplysninger ”sakset” fra DOF’s hjemmeside med tilladelse

***Cito
***Cito by U38
Livet er fuld af store ting, hvis man evner at opfatte de små
Det lille liv:
Rundt omkring os, i den store store verden, svirrer det ofte med travlhed, uro og stress.
Som geocacher kan man ind i mellem være så heldig, at få små glimt at en anden lille verden.
Her er det de små ting det gælder. Alt foregår stille og roligt og skjult for os de store mennesker.
Hvis du der færdes meget i naturen støder på steder hvor man kan få et sjældent glimt af denne lille verden. Så hold stedet hemmeligt, det er nemlig kun de få forundt.

***Broen
***Broen by U38
Der er egentlig ikke så meget at sige om denne.
Yes : May require wading
Yes : May require swimming
Yes : Parking available

***Bogfinke
***Bogfinke by U38
Bogfinke (Fringilla coelebs)
Vingefang: 24,5-28,5 cm
Med 1.500.000-2.000.000 par er bogfinken en af de mest almindelige ynglefugle i Danmark. Hannen har rødbrun krop, blågråt hoved og hvide vingebånd, mens hunnen er mere olivengrå i farverne. Den ligner gråspurvehunnen, men mangler dennes kraftige rygstriber. Bogfinkens sang Det det det det ka jeg si' li så tit det ska vær' kan høres allerede i det tidlige forår. Regnkaldet, en kort rullende lyd, mentes tidligere at varsle regnvejr. Det benyttes især, når sangaktiviteten er lav, f.eks. i tilfælde af dårligt vejr. Bogfinkens kontaktkald, et højt og klangfuldt fink!, har givet navn til hele finkefamilien.
Bogfinken er udbredt i hele Europa og østpå et stykke ind i Centralasien og er udsat på New Zealand. Den yngler i Danmark alle steder, hvor der vokser træer: løvskov, nåleskov, levende hegn, gårdhaver og parker. Især optræder den med høje tætheder i nåleplantagerne på den opdyrkede midtjyske hede og i højstammet bøgeskov.

***Blå Kærhøg
***Blå Kærhøg by U38
Blå Kærhøg (Circus cyaneus)
Vægt han: 300-400 g
Vægt hun: 400-700 g
Den blå kærhøg er lidt mindre end musvågen, men den har en helt anden adfærd end denne. Den ses næsten altid i konstant bevægelse flyvende lavt over terrænet i sin søgen efter smågnavere eller småfugle. Hanner ligner overfladisk betragtet en måge med dens lyse fjerdragt med sorte vingespidser. Ved nærmere undersøgelse fremgår det dog, at den faktisk har lidt mørkere blågrå hoved og hals. Hunner og ungfugle er brunlige fugle med en karakteristisk hvid overgump. Den blå kærhøg minder i øvrigt meget om sin nære slægtning, hedehøgen, men er en smule kraftigere bygget og virker mere kort- og bredvinget end denne. I vinterhalvåret er det kun den blå kærhøg, der ses i Danmark.
Arten yngler i Europa, det nordlige Rusland samt i Nordamerika. Inden for Europas grænser yngler den primært i de nordlige og sydvestlige dele af kontinentet. Flest yngler i Nordskandinavien samt Frankrig, Spanien og de Britiske Øer. I Danmark har arten ynglet i det sydlige og vestlige Sønderjylland, primært i store eng- og moseområder med begrænset menneskelig aktivitet. I disse områder yngler den gerne i rørskove.

***Bingo - Banko
***Bingo - Banko by U38
Geocache|Multi-cache
En kort lille multi.
Bingo - Banko
Logbogen er N 56 2x.xxx E 009 1y.yyy God fornøjelse
0166ERK - Stage 2
HIDDEN: FN66ERK - Final Location

Stage 2
Waypoint|Physical Stage

Alhedebanen (konebanen)
Forhistorien
Det var givet, at banen skulle være en statsbane, fordi det ville være umuligt at rejse kapital til en privatbane i det fattige, tyndt befolkede område. Men banen skulle også være en transitbane, der gav en mere direkte forbindelse mellem Himmerlandsbanerne og Esbjerg via Herning-Skjern.
DSB var skeptisk over for projektet, fordi transittrafikken ville gå fra DSB's andre strækninger og fordi banen næppe ville blive rentabel med det tynde befolkningsgrundlag. Men 27. april 1900 vedtog Rigsdagen at anlægge banen. Der gik dog nogle år, inden man også fandt penge til den på Finansloven.
Banen blev indviet 25. juni 1906 af statsminister J.C. Christensen. Dagen efter begyndte den offentlige kørsel med tre daglige afgange i hver retning. Før togforbindelsen kom, tog rejsen op til 14 timer
Banen blev også etableret for at opdyrke og befolke den midtjyske hede. Flere af stationerne blev anlagt på bar mark for at skabe nye samfund.
Godstransporten fik en stor rolle, og godsmængderne steg hurtigt
Da banen startede, bestod dyreholdet på heden næsten kun af får, men der opstod mange driftige landbrug, der udnyttede muligheden for nem afsætning af kvæg og svin.
Banens mest kuriøse transport fandt sted i 1913, da 400 rensdyr, der skulle til renparken ved Kongenshus Mindepark, ankom fra Lapland til Frederiks Station.
Under 1. verdenskrig afgik der godstog lastet med lyng til Tyskland og lyngtørv til hele landet, primært fra Karup Station.
Konebanen
Banen fik øgenavnet Konebanen, fordi DSB her afprøvede et nyt, billigt sidebanekoncept: i stedet for stationsmestre skulle kvindelige "ekspeditricer" løse opgaverne. Kvinderne var oftest de lokale baneformænds koner og fik mindre i løn end mændene. Dette koncept havde været i brug på privatbanerne i flere år, men det var nyt i DSB, hvor man kun havde haft kvinder ansat som kontorister og telegrafister eller som ledvogtersker, der også varetog billetsalg ved de overkørsler, hvor der var billetsalgssted.
Konerne tog sig af godsbehandling, billetsalg og rengøring, men havde efter få måneders instruktion også sikkerhedsmæssige opgaver: de skulle stille signaler for togene efter at have overbevist sig om, at sporet på stationen var frit, de skulle af- og tilbagemelde togene til nabostationerne og de skulle foretage linieringning til ledvogterne. Men hvis tog skulle krydse hinanden eller der skulle rangeres med godsvogne på en konestation, så overtog togføreren ledelsen. Kun han måtte stille sporskifter.
Når der ikke var en stationsmester, er det måske logisk, at det heller ikke hed en station. Bortset fra billetsalgsstedet Nybo blev de øvrige 6 oprindelige standsningssteder betegnet som holdepladser. Det gjaldt også krydsningsstationen Karup, der som den eneste havde en mandlig stationsmester fra begyndelsen. Han tog vare på sikkerhedstjenesten sammen med stationerne i Herning og Viborg.
Da trafikken oversteg alle forventninger, kom der mere hårdt fysisk arbejde. Det var også upraktisk for DSB at operere med forskellige sikkerhedskoncepter. Så i perioden 1909-20 blev ekspeditricerne udskiftet med mænd, stadig ikke rigtige stationsmestre, men "stationsmesterprøvede overportører"
I 1922 holdt DSB op med at bruge begrebet holdeplads, og holdepladserne blev til "Stationer af laveste lønningsklasse" – uden at der var sket nogen fysisk opgradering, da de alle fra starten var udstyrede som stationer med bl.a. omløbsspor eller sidespor, der var lange nok til at kunne bruges ved togkrydsninger.